АВТОМАТИЗАЦІЯ ПІДБОРУ НАУКОВИХ РЕЦЕНЗЕНТІВ: ОГЛЯД ЗАДАЧ І МЕТОДІВ - Петричко, М. В.; Штовба, С. Д. (Вісник Вінницького політехнічного інституту, 2024)
Останнім часом все гостріше постає проблема якісного та своєчасного наукового рецензування. Наукові рецензенти здійснюють експертизу рукописів статей, доповідей конференцій, монографій, дисертацій, запитів на гранти тощо. Наукових рецензентів призначають переважно вручну в умовах дефіциту часу. За великих обсягів рецензування досягти високої якості експертизи вкрай важко. На сьогодні збільшилася кількість досліджень щодо автоматизації підбору рецензентів. При цьому формальна звірка спеціальностей рецензентів та заявок або посимвольне порівняння ключових слів не завжди дозволяють сформувати якісні призначення. В цій роботі здійснено огляд стану сучасних досліджень щодо методів автоматичного призначення наукових рецензентів. Виділяють 3 етапи процесу підбору рецензентів: 1) формування бази рецензентів та структурування інформації про рецензентів та заявки; 2) визначення коефіцієнта схожості між заявкою та рецензентом; 3) розподіл заявок за рецензентами для максимізації агрегованої схожості та комплексного покриття тематики за усіма призначеннями. Розглянуто основні варіанти задачі підбору як одного рецензента, так і колективу рецензентів. Проаналізовано методи для оцінювання відповідності рецензента заявці на основі статистичного аналізу тексту, тематичного моделювання та глибокого навчання. Проаналізовано можливі критерії оптимальності в задачі розподілу рецензентів по заявках, а також обмеження щодо рівня відповідності рецензентів заявці, рівня комплексноcті покриття тематики, справедливих умов експертизи, завантаженості рецензентів та інші. Задача оптимального призначення рецензентів є NP-повною, тому для її розв’язання використовують різноманітні евристичні та мета-евристичні алгоритми. В статті також окреслено перспективи подальших досліджень у сфері автоматичного призначення рецензентів.